Fiolmusik och läxläsning
Pappa har köpt radio. Vi var först här, men nu skall alla ha radio. Kyrkoherde Anderberg i Svarteborgs kyrka dunkar snusdosan i predikstolen och dundrar ut över församlingen: "Gå hem och kasta ut Satan". Men vi har då inte hört talas om någon som gjort det ännu. Knut i Rörvik var här och sålde den, och visade mamma hur den skulle skötas. Så har de dragit koppartråd som de kallar antenn, och en tråd går till en stor kopparkastrull som grävts ner under fönstret. Den heter jordledning.
Det finns både en svart tratt, och två hörlurar till radion. Vi tycker det
låter så spännande när den tjuter, när mamma skruvar på rattarna. Att
hon törs! Och så kommer det "Hallå, hallå! Stockholm-Motala. Det här
är farbror Sven. Nu börjar vi med barnens brevlåda. Goddag, goddag
på er flickor och pojkar!"
Mamma kan byta rör på den om det behövs. Mamma kan precis allting.
Nicklas i fjället är här och gör skor till pojkarna, innan skolan börjar, och så spelar han fiol. Han är ganska liten och torr, med blå skärmmössa, som han har på sig inne och ute året om. Jag vet inte om han har den på sig när han sover.
Nickolaus Larsson heter han egentligen, fast alla säger Nicklas. Han är pappas fasterman. Nicklas i fjället är riksspelman, och spelar på Skansen i Stockholm. Hur det nu kan passa ihop med skomakeriet.
I sex år fick han läsa för prästen innan han blev konfirmerad, och då blev väl prästen så illa tvungen, för Nicklas skulle göra rekryten, och dessutom hade han blivit pappa till tvillingar. Så nog är Nicklas färdig-studerad, fast folk tror att han försvurit sig åt "Sjölven", själve den onde. "Sjutt i Sjölven", säger han, och stampar i golvet med foten, och så sjunger stråken en polska på strängarna så man tycker rummet darrar av solsken och kyrkklockor och fågelkvitter, och jag får ont i magen för jag tycker det är så fint.
Han gör grova kängor med klackjärn - det är som en liten hästsko -och tåjärn på. Eller också sätter han nagelstora järnnubbar i hela sulan, så att de ska hålla längre, för skolvägen är så lång. Åtta kilometer minst, fram och tillbaka. Ibland på vinterkvällarna, värmer pappa en skosmörja, som han kokat ihop av talg och tjära, och smörjer pojkarnas kängor med, för att de ska vara mjuka och vattentäta.
Tora Bohlin Landström ur "Barnsliga bilder med gullkant på", sid. 74 - 75.
Photo:
Bohusläns museum
(Upphovsrätt)
Fiolmusik och läxläsning
Pappa har köpt radio. Vi var först här, men nu skall alla ha radio. Kyrkoherde Anderberg i Svarteborgs kyrka dunkar snusdosan i predikstolen och dundrar ut över församlingen: "Gå hem och kasta ut Satan". Men vi har då inte hört talas om någon som gjort det ännu. Knut i Rörvik var här och sålde den, och visade mamma hur den skulle skötas. Så har de dragit koppartråd som de kallar antenn, och en tråd går till en stor kopparkastrull som grävts ner under fönstret. Den heter jordledning.
Det finns både en svart tratt, och två hörlurar till radion. Vi tycker det
låter så spännande när den tjuter, när mamma skruvar på rattarna. Att
hon törs! Och så kommer det "Hallå, hallå! Stockholm-Motala. Det här
är farbror Sven. Nu börjar vi med barnens brevlåda. Goddag, goddag
på er flickor och pojkar!"
Mamma kan byta rör på den om det behövs. Mamma kan precis allting.
Nicklas i fjället är här och gör skor till pojkarna, innan skolan börjar, och så spelar han fiol. Han är ganska liten och torr, med blå skärmmössa, som han har på sig inne och ute året om. Jag vet inte om han har den på sig när han sover.
Nickolaus Larsson heter han egentligen, fast alla säger Nicklas. Han är pappas fasterman. Nicklas i fjället är riksspelman, och spelar på Skansen i Stockholm. Hur det nu kan passa ihop med skomakeriet.
I sex år fick han läsa för prästen innan han blev konfirmerad, och då blev väl prästen så illa tvungen, för Nicklas skulle göra rekryten, och dessutom hade han blivit pappa till tvillingar. Så nog är Nicklas färdig-studerad, fast folk tror att han försvurit sig åt "Sjölven", själve den onde. "Sjutt i Sjölven", säger han, och stampar i golvet med foten, och så sjunger stråken en polska på strängarna så man tycker rummet darrar av solsken och kyrkklockor och fågelkvitter, och jag får ont i magen för jag tycker det är så fint.
Han gör grova kängor med klackjärn - det är som en liten hästsko -och tåjärn på. Eller också sätter han nagelstora järnnubbar i hela sulan, så att de ska hålla längre, för skolvägen är så lång. Åtta kilometer minst, fram och tillbaka. Ibland på vinterkvällarna, värmer pappa en skosmörja, som han kokat ihop av talg och tjära, och smörjer pojkarnas kängor med, för att de ska vara mjuka och vattentäta.
Tora Bohlin Landström ur "Barnsliga bilder med gullkant på", sid. 74 - 75.
Photo:
Bohusläns museum
(Upphovsrätt)