Skulptur föreställande kejsar Vespasianus, som tillsammans med ytterligare arton kejsarfigurer bildar en skulpturgrupp.
Placering på skeppet
De nitton kejsarna är placerade på Vasas galjon. Ursprungligen har det funnits tjugo kejsare; tio på varje sida om den så kallade galjonskorgen.
Ikonografi
De karakteristiska attributen samt namninskriptionerna identifierar skulpturerna i denna grupp som romerska kejsare. Det är dock endast styrbordsidans namninskriptioner som går att tyda, men utifrån dessa samt kejsarnas placering på galjonen har det visat sig att de romerska kejsarna sannolikt är uppdelade i historisk-kronologisk ordning, och att detta även bör gälla för babordsidans skulpturer. Vidare så kan vissa drag i kejsarnas klädedräkt liksom även förekomsten respektive avsaknaden av skägg ge en fingervisning om i vilken kronologisk ordning man skall ordna de icke identifierade kejsarskulpturerna.
I renässansens antikuppfattning sågs de romerska kejsarna som idealgestalter. I framställningar av kejsarna in corpore - återgivningar av ett större eller mindre antal kejsare sida vid sida - är innehållet oftast av positivt slag. I dylika framställningar är samtliga förekommande kejsare jämställda med varandra och alla företräder kollektivt ett och samma höga, antika ideal. De har fått symbolisera klokheten och rättvisan i och med att de framställs trampande på ett groteskt huvud, som får uppfattas som sinnebild för lasten.
Förekomsten av de tjugo kejsarna på Vasa är uttryck för samma heroiska bildtänkande som ligger bakom valet av andra, mytologiska och historiska motiv på skeppet. I det uppbåd av mytiska och historiska gestalter som mobiliserades för renässansens och barockens furstehyllningar, ingick också de romerska kejsarna som en viktig del. De hade även en betydelsefull funktion att fylla så som uttryck för furstens uråldriga härstamning och lysande anor. Båda dessa funktioner - att företräda antika ideal samt att i mer konkret bemärkelse tjäna som ett slags angalleri för fursten - bör ha varit aktuella vid motivets utformning på skeppet Vasa. Man har med kejsarmotivet velat antyda att den svenske kungen och hans familj, vid sidan av sin syn på sig själv som de lysande göternas arvtagare, också kunde räkna sin härledning från Roms kejsare. Visserligen sågs göterna i kraft av sina dygder som det romerska riktets besegrare, men för det tidiga 1600-talets nationella historiesyn förelåg inga hinder för ett sådant - i våra ögon kanske inkonsekvent - betraktelsesätt. Inför valet mellan götiska kungar och romerska kejsare som de mest pålitliga och användbara när det gällde att ge uttryck för kungens och nationens härstamning och glänsande förflutna, vägde de förra tyngre, och gavs sålunda företräde framför de senare. Det förhållandet belyses just på Vasa, där de götiska kungarna eller krigarna fattat posto på akterspegeln, i nära anslutning till kungens bild och rikets vapen, medan kejsarna fått hålla till godo med galjonen.
Varför är då inte kejsar Augustus, den mest berömde av de romerska kejsarna, representerad i skulpturgruppen på galjonen? Svaret kan vara att kung Gustav Adolf sågs som en ny Augustus; han representerade själv den förste romerske kejsaren på Vasa. Augustus är också den kejsare som flitigast figurerar i samtida hyllningsepos och dikter, riktade till Gustav II Adolf. Som exempel kan nämnas en inledningsdikt till ett större epos av Jonas Magni, tillkommet vid kungens kröning och strax efter det att fred med Ryssland slutits. I dikten understryks identiteten mellan namnen AUGUSTUS och GUSTAVUS som varandras anagram. Men också i sak är Gustav Adolf en Augustus: liksom den romerske kejsaren gav sitt folk fred efter långvariga strider, skall Gustav Adolf i kraft av sina lysande anlag länka sitt rike på en väg i fredens och välståndets tecken.
Bildsnidarna som utfört arbetet med kejsarna på Vasas galjon hade som inspirationskällor renässansens illustrerade numismatiska samlingar, biografier över de romerska kejsarna samt andra verk över romersk historia. Illustrationerna i dessa verk grundade sig på antika medalj- och myntbilder med kejsarporträtt. Renässansens konstnärer använde sig även av de många träsnitts- och kopparstickverk över antika lämningar som utkom i ett flertal länder under 1500- och 1600-talen. Till upphovsmän hade verken antikdyrkande målare och grafiker, som under sina resor till Italien hade studerat och avbildat de antika monumenten. Temat med de romerska kejsarna förekommer således ofta i svenska och andra nationella sammanhang under denna tidsepok. För Sveriges del medförde landets medverkan i trettioåriga kriget att de ledande i landet fick en direktkontakt med kontinentens kulturhärdar. En ström av konstföremål, plundrade eller legitimt införskaffade, fördes in i landet. Samlingarna omfattade bland annat skulpturer från den senare klassiska perioden samt senare kopior och reproduktioner av de romerska kejsarna.
Bildsnidaren är okänd.
L
Text in English: The sculpture represents the Roman emperor Vespasian and is one of 19 sculptures in shape of Roman emperors decorating the bow.
Location on ship
The emperors are located on the upper part of the beak-head, along each side of the beak-head basket. There were originally ten emperors on each side; one emperor has never been found.
Iconography
The figures in this sculpture group are identified as Roman Caesars owing to certain characteristic attributes, such as the laurel wreath, the crown and the mantle. The laurel wreath and purple mantle signified royalty in ancient Rome. The decisive evidence, however, is the name inscriptions. Practically all the emperors from the starboard side can be identified by their name inscriptions but this is not so for the emperors on the port side. However, one can assume that these are lined up in the same historical/chronological order as the ones on the starboard side. An additional aid to identification of the emperors on the port side are the details on the emperors outfits and the presence or absence of a beard.
During the Renaissance, the Roman Caesars were regarded as ideal figures, collectively representing the same high ideals of the antiquity. The original twenty emperors on the Vasa stand on grotesque heads, symbolizing wisdom and justice trampling on vice. The presence of the emperors is yet another expression of the "heroism" that provides the motive for the choice of other mythological and historical themes on the ship. The emperors were an important element in the use of mythical and historical figures to acclaim the princes of the Renaissance and Baroque periods. They also performed an important function as an expression of prehistoric princely descent and distinguished traditions. Both functions - to represent classical ideals and to act as a sort of family portrait gallery for the prince - would have been relevant when the heroic theme was given form on the ship.
Certain circumstances indicate that the decoration of the stern was done to glorify Gustav II Adolf, and the King personified was certainly the reason why the theme of Roman emperors was chosen for the beak-head. The intended implication was that the Swedish king and his family, notwithstanding his view of himself as the successor of the Goths, could also count upon descent from the Roman emperors. This seems somewhat illogical, for the Goths had won their renown as conquerors of the Roman empire, but nothing prevented contemporary nationalist-minded historians from accepting it. In seventeenth-century Sweden, if it was necessary to choose between Gothic kings and Roman emperors as a reliable and practical means of expressing the King''''s and the nation''''s descent and illustrious past, the former carried more weight. This order of precedence is illuminated on the Vasa, where the Gothic kings or warriors have taken their places on the stern, close to the portrait of the King and the national coat of arms, while the emperors have had to be content with the beak-head.
It is interesting to note that the most famous of all the Roman emperors, namely Augustus, is not present on the beak-head. This may well be because Gustav ll Adolf was sometimes regarded as a new Augustus. The Swedish king himself was to represent the first Roman emperor on the Vasa. Contemporary tributes and odes of adulation addressed to Gustav II Adolf frequently make use of the name Augustus. An example is the introductory poem in a large work by Jonas Magni which appeared at the time of the King''''s coronation and just after peace was concluded with Russia. The poem emphasizes the identification of AUGUSTUS and GUSTAVUS as anagrams of one another, but also sees Gustav ll Adolf as an Augustus. Implying that, like Augustus, who gave the Romans peace after prolonged strife, Gustav ll Adolf will, by virtue of his illustrious ancestry, enhance his reputation during the time of peace.
The woodcarvers who sculpted the Vasa''''s emperors got their inspiration from the sixteenth- and early seventeenth-century illustrated numismatic collections, biograpies of the Roman Caesars and other works on Roman antiquity. These illustrations are based upon ancient portraits of the emperors, such as coins, medals, statues in marble and bronze etc. This is why the antique-classical way of portraying the Roman Caesars was transferred into the time of the renaissance and the baroque. The works of ancient historians were of fundamental importance to the renaissance artists, foremost among them being Suetonius''''s famous biographies of the first twelve emperors, De vita Caesarum, from the first half of the second century. During the sixteenth and seventeenth centuries, the work was published in many editions and translations. However, illustrations on antique medals and coins provided the principal foundation on which sixteenth-century classicists based their illustrations of emperors. An extensive survey was produced by the engraver and
Add a comment or suggest edits
To publish a public comment on the object, select «Leave a comment». To send an inquiry directly to the museum, select «Send an inquiry».